Nisi me probudio. - Spavala si. - Ostavio si me da spavam da ne bi doručkovao sa mnom.
Skuvao sam ti jaje. Ne bih ti skuvao, da nisam hteo da te vidim. Čaj ili kafa?
Da li ijedna žena ostane dovoljno dugo da zna šta ti se dešava u glavi?
Šta radiš večeras? - Viđam se sa kćerkom. - Kćerkom?
Nisi pričao o njoj. - Nisam?
Bila je u inostranstvu godinu dana.
Rekla si čaj?
Idem.
Lepo se provedi sa kćerkom.
Karte!
Karta!
NUŠTAD ZAPADNA NEMAČKA, 1958.
Hej! Ti!
Tvoje Noge. Noge.
Ti, dečko, ustani. Ustani.
Sve je u redu.
Gde živiš?
To je ovde je. Biću sada dobro, hvala. - Zbogom.
Čuvaj se.
Brinem se za njega. Izgleda užasno. - Kaže da mu ne treba lekar. - Treba.
Ne treba mi lekar. - Piter? - Nećemo se svađati oko ovoga.
Recite mi, koliko mu je godina? - 15.
Groznica je. Biće u krevetu bar nekoliko meseci. Potpuna izolacija.
Emili, skloni se. Zarazano je.
Emili?
Kako se osećaš? - Bolje.
Hteo sam ti reći, kada mi se desilo, jedna žena mi je pomogla. - Pomogla ti?
Dovela me je do kuće. - Imas njenu adresu?
Halo? - Da?
Doneo sam ovo cveće da se zahvalim. - Stavi ga tamo, u sudoperu.
Došao bih ranije, ali sam ležao tri meseca. - Sada ti je bolje? - Da, hvala.
Jesi li uvek bio slab? - Ne. Nikada ranije nisam bio bolestan. Dosadno je, nema šta da se radi.
Nisam čak ni mogao da čitam.
Hvala još jednom. - Čekaj. Idem sa tobom, moram na posao.
Sačekaj u hodniku dok se presvučem.
Dole su još dve kofe. Napuni ih i donesi gore.
Izgledas smešno. Pogledaj se, dete.
Ne možeš takav kući.
Skini odeću, okupaću te.
Uvek se kupaš u pantalonama?
U redu je, neću gledati.
Doneću ti peškir.
Zato si se vratio?
Tako si lepa. - O čemu govoriš?
Pogledaj me, klinac.
Polako... Polako.
Izvini se majci. - Još koliko puta. Rekao sam da mi je žao.
Uplašio si je. - Izgubio sam se. To je sve. Zato sam kasnio. Mogu li još?
Kako iko može da se izgubi u tom starom gradu?
Hteo sam da odem u zamak i završio na stadionu. - Na suprotnim krajevima su. - Ne tiče te se.
Laže. - Ne laže. Majkl nikada ne laže.
Tata, odlučio sam. Želim sutra da se vratim u školu. - Doktor kaže, još tri nedelje. - Idem.
Piter?
Ovako? - Tako je.
Ne, ne tako brzo.
U redu je... ponovi.
Kako ti je ime? - Šta?
Tvoje ime? - Zašto hoćeš da znaš? - Dolazio sam tri puta.
Želim da ti znam ime. Šta tome fali? - Ništa. Ništa tome ne fali.
Hana. - Deluješ sumnjičavo.
A, koje je tvoje, klinac? - Majkl. - Majkl...
Dakle, sa Majklom sam.
Hana. - Utisak tajnovitost je najbitniji u zapadnoj književnosti.
Može se reći da je osnovna zamisao da glavni lik bude definisan...
... od ljudi, koji poseduju specifične informacije, koje iz raznoraznih razloga...
... nekad izopačenih, a nekad plemenitih, nisu spremni da obelodane.
Ne govoriš mi šta učiš.
Učim? - U školi.
Učiš li jezike? - Da.
Koje jetike? - Latinski.
Reci nešto na latinskom.
To je Horacije.
Divno je.
Hoćeš malo grčki?
Prelepo je. - Kako možeš to reći? Kako znaš? Ne znaš šta znači.
Šta učiš na nemačkom? - Učim da glumim.
Komad od Lesinga, čula si za njega?
Pročitaj. - Radije bih slušala tebe. - U redu.
Čin prvi, scena prva: Izašao je iz princezinih odaja. Princ... je dobro izgledao.
Nastavi. - Žalbe, samo žalbe... Za Boga miloga, vredi li nešto rada.
Zamisli samo da nam ljudi zavide.
Dobar si u tome, zar ne?
Dobar, u čemu?
U čitanju.
Šta je smešno?
Nisam mislio, da sam dobar u bilo čemu.
Šta radiš to? Šta je ovo? Zašto si se pravila da me ne poznaješ.
Ti si se pravio da mene ne poznaješ. Video si da sam u prvom vagonu. Zašto si seo u drugi?
Šta si mislila da radim? Zašto sam bio tamo? - Otkud ja znam!
Radim. Treba da se okupam, i želim da budem sama. Idi, molim te!
Nisam hteo da te uznemirim.
Nemaš čime da me uznemiriš. Ne značiš mi dovoljno, da bi me uznemirio.
Ne znam šta da kažem.
Ranije nisam bio sa ženom.
Zajedno smo četiri nedelje.
Me mogu da živim bez tebe. Ne mogu. I sama pomisao na to me ubija.
Seo sam u drugi vagon jer sam mislio da ćeš me poljubiti.
Klinac, mislio si da ćemo voditi ljubav u tramvaju?
Da li je istina ono što si rekla. Da ti ne značim dovoljno?
Opraštaš mi?
Voliš li me?
Imaš li knjigu? - Da, imam. Poneo sam jednu sa sobom, jutros.
Šta je to? - Homerova Odiseja. To mi je domaći.
Menjamo red po kojima radimo stvari. Prvo mi čitaš, onda vodimo ljubav.
Odiseja, od Homera. - Šta je Odiseja? - To je putovanje. Može i kao putovanje. - Dobro.
Pevaj mi o čoveku, muzo, o čoveku koga vode sa kursa...
Dođi ovamo.
Pritisnuo joj je rukama usne. Bila je mrtva. Prešla je u pakao...
Našao je uzak prolaz i ušao u prostor mali kao soba...
... sav ispunjen vinom i našao čoveka kako spava. I to je bio moj Džim.
Sa tobom, Lenarde, sigurno mogu da naučim sve.
Kada vidim tu kuću...
Uz Ledi Četerli je polako prislonio svoje golo i na tren je bio u njoj. - To je odvratno.
Gde si to našao? - Pozajmio sam od nekoga iz škole.
Trebao bi da se stidiš.
Nastavi.
To je voda! Šta si očekivao da će biti? - Viski. - Viski, tako mi svega! Viski!
Viski? Daj, maco, nisi valjda ozbiljna? Dosta za danas, klinac.
Pitao sam se, možeš li da uzmeš slobodno, da odemo negde na put.
Na kakav put? - Na odmor, samo dva dana.
Imam odličnu knjigu. Napisao je dr. Ruth. Vidi... Šta misliš?
Mislim da voliš da planiraš, zar ne?
Nisam uplašen, ne bojim se ničega.
Što više patim, to više volim.
Opasnost samo uvećava moju ljubav, izoštrava je, začinjava.
Biću tvoj jedini anđeo. Život ćeš napustiti još lepša, nego što si u njega kročila.
Raj će te primiti nazad, pogledati te i reći:
"Samo jedina stvar ti može ispuniti dušu, a ta stvar je ljubav."
Izvolite. - Zdravo.
Jeste li odlučili, šta biste želeli?
Šta ćeš ti? - Ti naruči. Ja ću isto što i ti. - Ok.
Hvala. - Oh, hvala. Nadam se da je vaša majka bila srećna. - Hvala.
Uživala je zajedno samnom, veoma mnogo.
Idemo.
Ovamo. Da ti pokažem kuda idemo.
Ok je klinac, ne želim da znam.
Šta to radiš? - Pišem poemu, o tebi.
Mogu li da je čujem? - Nije gotova. Pročitaću ti je jednog dana.
Dobro jutro, Henrik. - Dobro jutro, g. Burk. Imate sud u 306. - Dobro si Majkl? - Odlično.
Požurite, znate kakva je. - Da. Videćemo se kasnije. - Srećno.
Molim vas, ustanite.
Molim vas, sedite.
Optuženi...
Zdravo. - Zdravo.
Šta ti je rekla? - Dobro jutro, dame i gospodo. Poželite dobrodošlicu novim učenicima.
Sedite. - Zdravo.
Ime mi je Sofi. - Ja sam, Majk. - Odiseja. Izvadite vaše knjige.
Svi veruju da je subjekt u Homera povratak kući, no zapravo, Odiseja je knjiga o putovanju
ka Homerovoj kući u... Berg, neću da te ometam, ali proučavamo Homera, ne Sofi.
Divno je ovde. - Divno je. Biće divno leto.
Zašto ideš ranije? - To uvek radi. - Treba da ideš negde? - Vidimo se sutra.
Izvini što kasnim.
Zadržao sam se u školi.
Imam novu knjigu: "Dama sa psićem".
Anton Čehov. Pričalo se da se pojavilo novo lice na korzou, dama sa psićem.
Šmic, trenutak molim.
Pročitao sam svaki izveštaj o tebi. Odličan posao. Radićeš u kancelariji.
Unapređena si. Čestitam.
Idemo odavde. Hajde, Majkl. Odlazimo. Idemo.
Hajde, Majkl! - To je iznenađenje za tvoj rođendan.
Šta je bilo? - Žao mi je, zaista. - Majkl? - Mislili smo dopašće ti se. - Daj, biće plesa!
Obećao sam nekome. - Majkl, molimo te!
Odsjaj zvezda si i svetlosti na reci što drhti. - Oh, Klinac... - Šta? - Prekini - Šta je sada?
Ništa nije u redu.
Ništa.
Znaš, nikada ne pitaš... Nikada ne pitaš kako sam ja. - Ti nikada i ne govoriš.
Danas mi je rođendan. Rođendan, to je sve.
Zapravo, nisi ni pitala kada je. - Ok, hoćeš svađu, klinac? - Ne, neću svađu!
Šta je sa tobom? - Šta te se tiče?
Sve je po tvom Sve je kako ti kažeš i kako ti želiš. Prijatelji su mi pravili zabavu.
Pa, zašto si onda ovde? Vrati se na svoju zabavu. To želiš?
Uvek ja treba da se izvinjavam. - Ne treba da se izvinjavaš. Niko ne treba da se izvinjava.
Rat i mir, klinac.
Sada moraš da se vratiš prijateljima.
Dobro si?
To je on.
Dobro. Dajte dečku nešto da jede.
Verujem da smo svi znali da će nam se jednom vratiti.
G. Berg, osam je sati. Vaša kćerka...
Hvala.
Džulija?
Nisi valjda čekala. - Poranila sam. - Dobrodošla.
Dakle, kako ćeš odlučiti? - Ne znam.
Srećna sam u Berlinu. - Videla si majku. - Htela sam samo da pobegnem, to je sve.
Bilo je u Parizu, ali je moglo biti bilo gde. - Dalje od roditelja.
Znam da sam bio naporan. Nisam uvek bio otvoren sa tobom.
Nisam otvoren ni sa kim.
Znala sam da si distanciran. Znaš, uvek sam mislila da sam ja kriva.
Džulija...
Nemaš pojma koliko grešiš.
Videćemo se uskoro? - Vidimo se uskoro.
Zdravo, tata. - Laku noć, Džulija.
Molim da oni za specijalan seminar ostanu.Profesor Rohl stiže odmah.
/HAJDELBERG PRAVNA ŠKOLA, 1966./
Vidim malu grupu i to odabranu. Ovo će biti jedinstveni seminar.
Počnimo sa spiskom za čitanje, gospodo. - K. Jaspers... - I dame.
..."Pitanje nemačke krivice".
Ovde si, znači. - Da.
Uđi.
Ti ozbiljno shvataš posao. - Ne znam. - Ti si ozbiljan dečko.
Tako sam odgajan. Jesi li i ti?
A šta je sa tobom? Jesi li i ti ozbiljna?
Sigurno hoćeš da radiš noćas? - Da...
... ali neću raditi svako veče. - Vidimo se sutra.
Zašto sva ta policija? - Brinu zbog demonstranata.
Onih za ili onih protiv? - Svih.
To je cirkus.
Ustanite.
Svi fotografi treba da izađu. Sud sada zaseda. Molim vas, sedite.
Prvo ću tražiti reč advokata porodica. Nema razloga da optužena bude u zatvoru do suđenja.
Razmotrići slučaj, deo po deo. - Hoćeš olovku? - Imam je.
Hana Šmic
Ime vam je Hana Šmic? - Da. - Možete li glasnije, molim vas?
Ime mi je Hana Šmic. - Hvala. Rođeni ste 21. oktobra 1922.? - Da.
I koliko je to? Sada imate 43 godine? - Tako je. - SS- u ste se pridružili 1943.?
Da. - Iz kojih razloga ste se pridružili?
Tada ste radili u fabrici Simens? - Da - Upravo ste dobili unapređenje, zašto ste prišli SS- u?
Prigovor. - Peformulisaću pitanje. Pokušavam da utvrdim, da li je svojevoljno ušla u SS.
Svojom slobodnom voljom? - Čula sam da se dobijaju poslovi. - Nastavite.
Radila sam u Simensu kada sam čula da SS regrutuje.
Znali ste kakav se posao očekuje od vas? - Tražili su stražare.
Prijavila sam se za posao. - Prvo ste bili u Aušvicu? - Da. - do 1944...
... a onda ste prešli u manji logor? - Da. - Dobro si?
- Jesam. Dobro sam. - Onda ste pomogli da se isele zatvorenici 1944. u tzv. "Maršu smrti"?
Pa, šta misliš? - Ne znam.
Nije baš kako sam očekivao. - Nije? A kako to? Šta si očekivao? - Ja sam, da bude uzbudljivije
Uzbudljivije? Zašto? Zašto si mislio da će biti uzbudljivije? - Jer je to pravda.
Društvo misli da operiše moralnošću, ali nije tako.
Operiše nečim što se naziva: Zakon.
Niste krivi ako radite u Aušvicu.
8.000 ljudi radilo je u Aušvicu. Tačnije, 19 ih je osuđeno, a samo 6 za ubistvo.
Da dokažete ubistvo, morate dokazati nameru. Takav je zakon.
Nije pitanje da li je bilo pogrešno, nego da li je bilo legalno. Ali, ne po našim zakonima.
Ne. Nego po zakonima tog vremena. - Nije li to... - Šta?
Usko? - Oh, da. Zakon je uzak.
U drugu ruku, očekujem da ljudi koji su ubijali, shvataju da je to pogrešno.
Gđice Šmic, poznata vam je ova knjiga? - Jeste.
Delovi su već pročitani na sudu. Napisala je preživela. Preživela zatvorenica.
Ilana Mater. Bila je u logoru kao dete, zar ne? Bila je sa svojom majkom. - Da.
U knjizi opisuje proces selekcije.
"Na kraju svakog meseca je birano 60 zatvorenika da se vrate u Aušvic."
To je tačno, zar ne? - Jeste. Tačno je.
Do sada, su sve optužene su poricale da su učestvovale u tome. Sada...
... pitaću i vas: Da li ste to radili? - Jesam.
Dakle, vi ste pomogli da se izvrši selekcija? - Da. - Priznajete to?
Recite mi, kako se ta selekcija desila? - Bilo je 6 čuvara...
... pa smo odlučili, da svako izabere po 10 ljudi.
Tako smo radili, svakog meseca. Svi smo birali po 10.
Kažete da su i ostale optužene učestvovale u tome? - Sve smo.
Čak i ako one poriču to? Reći: "svi smo" je lakše od "sama sam", zar ne, gđice Šmic?
Niste shvatali da ste slali te žene u smrt? - Da, ali stizale su nove. Stalno su stizale...
... a stare su morale da naprave mesta za nove.
Nisam siguran da razumete. - Nismo mogli da zadržimo sve. Nije bilo mesta. - Ne!
Da preformulišem. Da bi napravili mesta, birali ste žene da ih ubiju?
Šta bi ste vi učinili?
Nije trebalo ni da se prijavim u Simens?
Gđice Mater, spremni su na vas.
Idi. Idi... Idi, idi, idi.
Gde je Majkl? - Ne znam.
U vašoj knjizi opisujete proces selekcije.
Da. Terali su nas na rad a kada više nismo bili korisni, slali nas u Aušvic da nas ubiju.
Da li su danas prisutni ti ljudi koji su pravili selekciju? - Da.
Potrebno je da ih identifikujete. Možete li, molim vas, pokazati nam ih.
Ona...
... i ona...
... ona...
... i ona...
... ona...
... i ona.
Hvala. Molim vas, nastavite.
Svaki stražar bi birao broj na ženama. Hanaa Šmic je birala drugačije.
A na koji način, tačnije?
Imala je ljubimce.
Devojke, uglavnom mlade. Njih je obeležavala.
Davala im je hranu i mesto za spavanje, a uveče...
... zvala ih je da joj se pridruže. A sve smo... Možete zamisliti šta smo mislili.
Onda smo saznale, da tera te žene, da joj čitaju naglas.
Da joj čitaju. Prvo smo mislili da je osetljivija... da ima više ljudskosti.
Često je birala slabe, mlade, stare...
Birala ih je kao da želi da ih štiti. A onda ih je odbacivala.
Je li to dobrota?
Sada želim da pređemo na marš.
Kako sam razumeo, vaša i kćerka ste marširali mnogo meseci. - U zimu 1944. logor je zatvoren.
Rečeno nam je da nastavljamo, ali se plan menjao svaki dan.
Žene su umirale oko nas u snegu.
Polovina je umrla u maršu. Ćerka je napisala u knjizi: "To nije bio marš. Više, galop smrti"
Molim vas, ispričajte nam o noći u crkvi.
Te noći smo, zapravo mislili, da imamo sreće jer imamo krov nad glavom. - Nastavite.
Stigli smo u selo. Stražari su uzimali najbolje i uzeli su sveštenikovu kuću.
Ali su nas pustili da spavamo u crkvi. U sred noći je počelo je bombardovanje.
Pogođena je crkva.
Prvo smo čuli samo požar, kako se razbuktava na svodu...
... a onda smo videli kako gore, i padaju na pod.
Svi su pojurili... pojurili ka vratima...
... ali vrata su bila zaključana, spolja. - Crkva je izgorela, niko nije otvorio vrata...
... je li tako? - Niko. - Čak iako ste svi živi goreli?
Koliko ih je poginulo? - Svi su poginuli.
Ali, vi ste preživeli.
Hvala.
Želim da se zahvalim, što ste danas došli u ovu zemlju, da svedočite.
Ne znam... Ne znam šta mi radimo više ovde.
Ne znaš? - Govorite nam da razmišljamo kao advokati, ali nešto je odvratno ovde.
Kako to? - To se nije desilo Nemcima, nego se desilo Jevrejima.
Šta pokušavamo da uradimo? - Pokušavamo da razumemo.
6t žena je zaključalo 300 Jevreja u crkvi i pustilo ih da izgore. Šta tu ima da se razume?
Reci mi, pitam te. Šta tu ima da se razume?
Počeo sam, verujući u suđenje. Mislio sam da je divno. Sada mislim, da je diverzija.
Da? Diverzija čega? - Izaberete 6 žena, sudite im svima, i kažete da su krive...
... jer je jedna žrtva napisala knjigu. Zato se sudi njima i nikome više.
Znate li koliko je logora postojalo u Evropi? Svi govore koliko su svi znali.
Ko je znao? Šta je znao? Svi su znali: naši roditelji, učitelji. To nije pitanje.
Pitanje je: Kako ste dozvolili da se ovo desi? I bolje: Zašto se niste ubili kada ste saznali?
Hiljade... bilo ih je na hiljade, i svi su to znali.
Pogledaj tu ženu. - Koju ženu? - Ženu. u koju stalno zuriš. Izvini, ali tako je.
Ne znam na koju misliš. - Znaš šta bih ja uradio?
Uzeo bih pištolj u ruku, i sam bih je ubio.
Ubio bih ih sve.
Zašto niste otključali vrata?
Pitao sam vas sve i ne dobijam odgovor. Dve žrtve su ovde u sudu i zaslužuju odgovor.
Ovo je izveštaj SS- a, i svi imate kopiju.
Ovaj izveštaj napisan je, odobren i potpisan od svake od vas nakon događaja.
U njemu tvrdite da niste ni znale za požar, dok se nije desio.
Ali to nije istina, zar ne? Pa...
Nije istina.
Ne znam šta pitate. - Prvo što pitam je: Zašto niste otključali vrata? - Očigledno...
... zbog očiglednog razloga. Nismo smele. - Zašto niste smele?
Bile smo stražari. Čuvari treba da čuvaju zatvorenike. Nismo ih smele pustiti da pobegnu.
Shvatam. Da su pobegle, vas bi optužili? - Ne. - Čak, možda, i pogubili? - Ne! - Pa, onda?
Da smo otvorile vrata, nastao bi haos! Kako bi onda povratile red?
Desilo se tako brzo. Padao je sneg, bombe, vatra. Vatra svuda po selu. Počelo je vrištanje
i postalo je sve gore. Poletele bi napolje a mi ne bi mogle pustitio da pobegnu. Ne bi mogle.
Bile smo odgovorne za njih.
Dakle, znale ste šta se dešava. Znale ste. Napravile ste izbor.
Pustile ste ih da umru, pre nego da rizikujete da pobegnu.
Druge optužene su vas optužile. Čuli ste te optužbe?
Kažu da ste vi bili glavna. - To nije istina. Bila sam samo jedna od čuvara.
Bila je glavna. - Bila je. - Bila je njena ideja. - Naravno da jeste.
Vi ste napisali izveštaj? - Ne, ne. Sve smo se dogovorile šta da kažemo.
Sve smo ga napisale zajedno. - Ona je, ona je napisala izveštaj. - Bbila je glavna. - Jeste.
To je istina? - Ne. - Jesi. - Zar je bitno ko je? - Napisala ga je.
Treba mi uzorak vašeg rukopisa.
Mog... mog rukopisa? - Da. Moram da ustanovim, ko ga je napisao.
Ne vidim zašto je potrebno. Prošlo je 20 godina.
Uzmite parče papira. Priđite klupi - Uporedićete rukopis od pre 20 god.?
Priđite klupi.
Radije bih slušala tebe.
Nema potrebe.
Ja sam napisala izveštaj.
Tišina, molim. Mir!
Bežiš sa seminara.
Imam informacije u vezi sa jednom optuženom.
Nešto što ne priznaje. - Kakvu informaciju?
Moram da vam kažem, i to kristalno jasno, da imate obavezu da kažete sudu.
Ta informacija ide u prilog optuženoj. Uticati može na sluča. Na ishod. Svakako na kaznu - Pa?
Problem je... što je optužena odlučna, da to ostane tajna.
Samo trenutak, molim. - Izvinite.
Koji su njeni razlozi?
Jer se stidi.
Stidi se, čega?
Razgovarao si sa njom? - Naravno da ne. - Zašto: "Naravno da ne"?
Ne mogu. Ne mogu to da uradim. Ne mogu da razgovaram sa njiom.
Nije bitno šta osećamo. To je potpuno nebitno. Glavno pitanje je: Šta da radimo?
Ako ljudi kao ti, ne nauče od ljudi kao ja, koja je dođavola, onda svrha svega?
Šmic, imaš posetioca.
Tišina.
Majkl Berg.
Vreme je isteklo.
Ulaziš li?
Našao si vremena.
Šta je bilo?
Kuda ćeš?
Izvini, navikao sam da spavam sam.
Nacisti! - Naci kurve! - Svinje! - Stoko!
Tišina ua sudu. Ustanite.
Sud proglašava krivim Ritu Bekhart, Karolinu Štajnhorf, Riginu Krojd, Anđelu Ziber...
... i Andreu Lumin za udruživanje i planiranje ubistava 300 ljudi.
Sud proglašava krivom Hanu Šmic, za ubistvo 300 ljudi.
Sud kažnjava Ritu Bekhart, Karolinu Štajnhorf, Riginu Krojd, Anđelu Ziber i Andreu Lumen...
... na kaznu zatvora od 4 godine i 3 meseca. Hana Šmic...
... u pogledu na vašu posebnu ulogu, u drugoj ste kategoriji.
Sud kažnjava Šmic, na doživotnu robiju.
Kuda idemo? - Rekao sam ti da ću ti reći kada stignemo.
Rekla si mi, da voliš iznenađenja. - Volim iznenađenja.
/NUŠTAD, ZAPADNA NEMAČKA, 1976./
Porasla je, zar ne? - Ne znam. Odavno nisam videla to dete.
Ja sam kriv. Nije trebalo da dođem nenajavljen. - Tata će živeti u svojoj kući.
Majko, bojim se da imam loše vesti. Džulija zna. Već smo joj rekli.
Gertruda i ja se razvodimo. - Nisi došao na sahranu svog oca, ali zbog ovoga jesi.
Nije mi lako da dođem u ovaj grad. - Toliko si bio nesrećan? - Nisam to rekao i...
... nisam to mislio. - Šta onda?
Ne brini za Gertrudu. Brinuću se o njoj.
I onako je već državni tužilac, pa i zarađuje mnogo više od mene. - Majkl...
Ne brinem se ja za Gertrudu. Brinem se za tebe.
Pevaj mi o čoveku, muzo, koga odvodiš sa kursa...
... kada je već uspeo prodreti u visoke zidine Troje.
12196615. - Broj.
Otvorite.
Proba, proba 1, 2, 3, proba, proba.
Odiseja od Homera.
Pevaj mi o čoveku, muzo, koga odvodiš sa kursa...
... kada je već uspeo prodreti u visoke zidine Troje.
... nadao se da će doći ostali, senke slavih heroja...
... ljudi koji su nekada poginuli i duhovi davno preminulih...
Dođi, zaboravi dušu. 'Ajmo u krevet zajedno, ispuni mi krever, i vodimo magičnu ljubav...
... disaćemo u dubokom poverenju između nas.
Ne za ceo svet, ne dok se ne zakuneš Boginjo, slepu zakletvu da nećes sklopiti novu zaveru...
Nikada, nikada me nije povredila. A kada je završila, najzad, legao sam na predivan krevet.
Kada je mlada zora sa svojim crvenim prstima zasijala još jednom...
Dama sa psićem od Antona Čehova.
Govorilo se da se pojavilo novo lice na korzou. Dama sa psićem.
Dimitri Dimitrievič Gurof, dve nedelje se već dosađivao i tražio nova lica.
Sedeći na paviljonu u Vermontu, ugledao je mladu ženu kako dolazi.
Želim da uzmem knjigu. - Koju knjigu?
Imate li:"Damu sa psićem"? - Kako ti je ime?
Hana Šmic.
Dama sa psićem.
1, 2, 3, 4, 5, 6... Dama sa psićem.
/ZAPADNI BERLIN, 1980./
HVALA ZA POSLEDNJE, KLINAC. STVARNO MI SE DOPALO
Nema pisma? - Nema pisma. Potpišite.
MOLIM TE POŠALJI JOŠ ROMANTIČNIH.
MISLIM DA ŠILERU TREBA ŽENA
DOBIJAŠ LI MOJA PISMA? PIŠI MI, KLINAC.
Vi ste Majkl Berg? - Da.
Hvala što ste me pozvali. Imate moje pismo? - Imam ga ovde.
Kao što rekoh uskoro će Hana Šmic dobiti uslovnu.
Hana je u zatvoru preko 20 godina. Nema prijatelje ni porodicu.
Vi ste joj jedina veza. I rečeno mi je, da je ne posećujete. - Ne, ne posećujem.
Kada izađe, trebaće joj posao i negde gde će živeti.
Ne znate kolio će joj užasavajuće delovati moderan svet.
Nemam nikoga drugoga da pitam. Ako ne preuzmete odgovornost za nju...
... onda Hana nema budućnost, uopšte.
Lepo od vas. Hvala što ste me obavestili.
Vi ste Majkl Berg. - Da. - Ja sam Luiz Abren. Jutro. - Kako ste? - Očekivali smo vas ranije.
Upozoriću vas, da se Hana dugo držala, i to veoma dobro. Poslednjih par godina se predala.
Vodim vas pravo u kantinu. Upravo su završili ručak.
Sto broj 4.
Porastao si, klinac.
Imam prijatelja krojača. Daće ti posao. A i našao sam ti mesto, gde da živiš.
Mirno malo. Malo je, ali lepo.
Dopašće ti se. - Hvala.
Postoje razni programi, socijalni. Mogu da te prijavim. A i javna biblioteka je blizu.
Mnogo čitaš?
Više volim da mi čitaju.
To je sve za sada, zar ne?
Jesi li se oženio? - Jesam. Da, jesam.
Imamo kćerku. Ne viđam je koliko želim. Želeo bih da je viđam mnogo više.
Brak nije trajao.
Jesi li mnogo vremena si provela misleći na prošlost? - Misliš sa tobom? - Ne...
... ne, nisam mislio sa mnom.
Pre suđenja nikada nisam ni pomislila na prošlost. Nisam ni morala.
Sada...
Šta osećaš sada? - Nije bitno šta osećam.
Nije bitno šta osećam.
Mrvi su, ipak, mrtvi.
Nisam bio siguran šta si naučila. - Onio što sam naučila, klinac...
... naučila sam da čitam.
Pokupiću te sledeće nedelje, Ok?
To zvuči kao dobar plan.
Hajde, možemo tiho, ili da pravimo gužvu?
Tiho.
Ok. Tiho.
Tiho...
Čuvaj se, klinac. - I ti. Vidimo se sledeće nedelje.
Došao sam po Hanu Šmic.
Molim vas, samo sedite.
Nije se spakovala. Nije ni imala nameru da ode.
Govorilo se da se novo lice, pojavilo na korzou...
... Dama sa psićem.
Ostavila mi je poruku, neku vrstu testamenta.
Mislim da se vas tiče.
U staroj kutiji je novac Dajte ga Majklu Bergu.
Neka ga pošalje, zajedno sa 7.000 maraka u banci, kćerki koja je preživela požar.
To je za nju. Ona treba da odluči šta će sa njim.
I recite Majklu, da sam ga pozdravila.
Gđice Mater? - Da. Vi ste Majkl Berg? - Da. - Očekivala sam vas.
Morate mi tačno reći, šta vas dovodi u SAD. - Bio sam ovde na konferenciji u Bostonu.
Advokat ste? - Da. - Zainteresovalo me je vaše pismo, ali ga nisam razumela.
Prisustvovali ste suđenju? - Da. Pre skoro 20 godina., bio sam student prava.
Sećam se vas i sećam se vaše majke, veoma jasno.
Moja majka je umrla u Izraelu, pre više godina. - Žao mi je.
Nastavite, molim vas.
Možda ste čuli da je Hana Šmic nedavno umrla. Ubila se.
Bila je vaša prijateljica? - Tako nekako.
Jednostavno je ovo. Hana je bila nepismena, veći deo života.
To je objašnjenje za njeno ponašanje? - Nije. - Onda je izgovor? - Nije.
Bila je samouka u čitanju, dok je bila u zatvoru. Ja sam joj slao trake.
Uvek je volela da joj čitaju.
Zašto ne budete iskreni samnom? Bar iskreni, na početku.
U kakvom ste bili odnosu?
Kada sam bio mlad, imao sam aferu sa Hanom.
Nisam sigurna da vam mogu pomoći, g. Berg, a...
... čak da mogu, nisam voljna. - Bilo mi je 16 godina, i trajalo je tokom leta, ali...
Ali šta?
Shvatam.
A da li je Hana Šmic razumela koliko je uticala na vaš život?
Mnogo gore je uradila drugima.
Nikada nisam rekao nikome.
Ljudi stalno pitaju šta sam naučila u logoru. Ali logor nije bila terapija.
Mislite da su to bili fakulteti? Tamo nismo išli da učimo.
Da budemo veoma jasni, povodom ovoga.
Šta vi tražite? Tražite oproštaj za nju, ili prosto, oproštaj za sebe?
Moj savet: Idite u pozorište, ako želite katarzu. Molim vas...
... idite na književne večeri, ne idite u logore.
Ništa se ne može naučiti u Logorima.
Ništa.
Ali, želela je... Želela je da vam ostavi svoj novac.
Kod mene je. - I da uradim, šta? - Ne znam... Šta god da želite.
Evo.
Kao devojčica sam imala kutiju za važne stvari.
Nije baš kao ova, imala je na sebi ćirilicu.
Ponela sam je u logor, ali su je ukrali. - Šta je bilo unutra?
Emotivne stvari. Dlaka mog psa, ulaznice za operu na koju me odveo otac.
To je nije bilo ukradeno zbog vrednosti. Te uspomene... to je bilo vredno.
Šta bih mogla sa ovim?
Ništa ne mogu sa ovim novcem.
Ako ga dam za bilo šta u vezi sa čišćenjem Jevreja onda mi to deluje...
... kao oproštaj, a to je nešto što ne želim i ne mogu.
Mislio sam, možda, za organizaciju koja će ohrabrivati pismenost.
Dobro. Dobro. - Znate li, pstoji li takva jevrejska organizacija?
Iznenadila bih se da je nema. Postoje jevrejske organizacije za sve.
Nije da je nepismenost baš jevrejski problem. Zašto ne saznajte, pošaljite im novac?
Da li da to učinim u Hanino ime? - Kako god želite.
Zadržaću kutiju.
Hvala vam.
/JANUAR 1995./
Pa, gde idemo? - Mislio sam da voliš iznenađenja.
I volim. Volim iznenađenja.
Hana Šmic.
Ko je ona bila?
To sam hteo da ti ispričam. Zbog toga smo ovde.
Pa, ispričaj mi.
Bilo mi je 15 godina.
Vraćao sam se kući iz škole...
... bilo mi je loše...
------ K R A J ------ (Prevod: POPesku)